Jos kuulostaa espanjalta, niin sitä se on. Espanjankielinen leffa.
Yy, kaa, koo, nee.
Isäni talo
Ei rakkaus ole leikki tavallinen
Unelmat niin helposti katoavat
Menetämme ne jos yhtä olemme
Joko olemme kaksi tai ei mitään
Kotimme hiekkaa ja kiveä ei oo vaan verta ja hikeäni
Tämä kaunehin maailma äitimme on
Ja sen päällä lepää isäni talo
Isäni talo
Suomennos: Sami Siitojoki www.primetext.tv
Mitä sinä vasikasta, kun raha on kiinni karjassa?
Koska eräänä päivänä veljeni ja minä perimme isän tilan –
ja silloin noita vasikoita saa olla paljon lisääkin.
Silti. Välität enemmän vasikoista kuin naisista.
Totta, Manuel. Mutta vain siksi, etten ole löytänyt sitä oikeaa.
Ehdotan kilpailua. Katsotaan kuka on ensin kotona.
Toivottavasti kotimatkalla ei tapahdu mitään ikävää.
Minä ratsastan!
Matalaksi.
Tämä ei ole hyvä asia.
Hän on huumediileri.
Pitäisi auttaa miestä. –Ja kuolla itse?
Ehkä hän haluaa vain puhua.
Pyhä Maria!
Häntä eivät enää rukoukset auta.
Mutta emme ehkä voi muuta kuin rukoilla.
Mitä me tässä vielä? Veljesi on saattanut ehtiä kotiin.
Aivan! –Hiljaa.
Sisään.
Olisiko hetki aikaa, isä? –Mitä haluat?
Anteeksi, halusin... –Missä olet ollut, Armando?
Veimme karjan uudelle laitumelle, kuten käskitte.
Mikä siinä maksoi? Meillä on paljon tekemistä.
Onko jokin hullusti, isä? –Jätä minut rauhaan.
Armando? –Niin, isä?
Tule, Armando.
Suo anteeksi. Minulla on ollut paljon huolia.
Minä haluan auttaa, isä. –Armando.
Olet niin äitisi kaltainen.
Hän oli ystävällinen sielu, ja niin olet sinäkin.
Äitisi ei ollut järin älykäs, etkä ole sinäkään.
Kyllä minä olen. –Niin, Armando.
Mutta tarvitsen jotakuta todella älykästä –
ja jos sinä olisit älykäs, tietäisit olevasi tyhmä.
Katso nyt tuota paksua päätäsi.
Raúl! Se on Raúl. –Se on Raúl.
Ei, järjestä asia japsien kanssa ja anna heille tavara.
Raúl! –Velipoika.
Me olemme veriveljet. –Niin paljon yhteisiä kokemuksia.
Raúl! –Isä!
Vihdoinkin älykäs poika palasi.
Sinua minä olen aina rakastanut.
Voi, isä.
Olin unohtaa. Kulta?
Tässä señorita Sonia López.
Sonia López! –Suuri kunnia tavata teidät.
Anna kun katson. Mikä makupala.
Sinä olet kai Armando? –Armando Álvarez, señorita López.
Tervetuloa kotiimme.
Kiitos. Sano Sonia vain, ja minä sanon Armando.
Se olisi mieluisaa, Sonia.
Terve. Mitä kuuluu? –Esteban de los Santos.
Señor?
Kiitos, Esmeralda.
Kiitos.
Kiitos, söpöliini. –Teit isän onnelliseksi, Raúl.
Enkö minä ole Álvarez?
Vain me voimme pitää huumediilerit poissa ranchilta.
Näimme aamulla Manuelin ja Estebanin kanssa murhan.
Mikset ole kertonut? –Teillä on liikaa huolia muutenkin.
Tappoivat jonkun miehen. Se taisi olla Onza.
Onza?
Señorita López, Sonia. Hauska nähdä.
On nautinto saada teidät tänne, sillä...
Armando ei ole ollut kovinkaan paljon naisten perään.
Häntä ei tunnu kiinnostavan. –Ihanko totta, Armando?
En sanoisi niinkään. En ole vain löytänyt sitä oikeaa.
Millainen hän olisi?
Minun naiseni, señorita López, pitää rakastaa maata kuten minä.
Enemmän kuin kaikkea maailman kultaa.
Hänen pitää nauttia viikunakaktuksen kukan tuoksusta.
Hän nukkuisi tähtitaivaan alla ja antaisi villin länsituulen –
hyväillä kehoaan ja peitellä kevyesti sielunsa.
Hänen intohimonsa olisi minun, ja myös hänen unelmansa.
Rakkautemme olisi voimaisa laulu ja sen nimi olisi totuus.
Kuten näkyy, hän on toivoton romantikko.
Kuka hänen kanssaan maassa makaisi?
Tule, Sonia.
Sonia.
Isä, minä...
Señorita López, Sonia ja minä –
pyydämme lupaanne mennä naimisiin.
Naimisiin? Te kaksi? Mikä upea uutinen.
Luoja on siunannut Álvarezien kotia.
Kiitos. Raúlille ja Sonialle. Paljon onnea.
Kippis. –Kippis.
Sinulle, veli. Kippis. –Kippis.
Jestas. Tässä lukee, että Raúl aikoo naida sen naisen.
Näin on. –En ole häntä kauniimpaa nähnyt.
Oikein kaunis hän on.
Et näytä ilahtuneelta, Armando. Oletko kateellinen veljellesi?
Kateellinen? En, Manuel. En voisi olla kateellinen Raúlille.
Rakastan häntä liikaa, ja olen sitä paitsi huolissani.
Huolissasi? –En tiedä. Hän on muuttunut.
Kateellinen sinä olet. Minä olen.
Jos minulla olisi sellainen nainen, en koskaan nousisi sängystä.
Saanko minäkin kuulla vitsin?
Enpä usko, señorita López. Kyse oli teistä.
Ratsastatteko? –Siitä on aikaa, mutta haluaisin kyllä.
Menkää katsomaan karjaa. Tavataan siellä myöhemmin.
Ratsastatte hyvin, señorita López. Hallitusti ja tyylikkäästi.
Se on hankala hevonen. Olette ratsastanut ennenkin.
Isä laittoi minut hevosen selkään heti kävelemään opittuani.
Hänet murhattiin kun olin 9. Jouduin sedän luo kaupunkiin.
Kiintoisaa. –Setäni oli paha mies.
Hän joi tenttua, hakkasi minua ja poltti tupakalla ihoani.
Kiintoisaa. –Karkasin ollessani 12.
Löydettyään minut hän hakkasi taas ja sanoi että menisimme naimisiin.
Missä setänne on nyt? –En ole nähnyt aikoihin.
Minun on kysyttävä jotain.
Rakastatteko Raúlia?
Raúl on ollut hyvä minulle ja minä hänelle.
Rakastatteko häntä? Minun täytyy tietää.
Otetaanko kisa? Saat nähdä kuinka hyvin ratsastan.
Täältä pesee!
Kuinka kaunista. Mikä paikka tämä on?
Sen nimi on Seitsemän kyyneleen lampi.
Kävin täällä pienenä uimassa.
Tämä on kaunein koskaan näkemäni paikka.
Kuinka osasitte ratsastaa tänne?
Tuuli kertoi tien. Se puhuu minulle joskus.
Äitini murhattiin täällä. Se oli hänen lempipaikkansa.
Minulla on paljon tekemistä. –Mene vain. Kuivatan hiukseni.
Täällä on paljon rosvoja. –Armando suojelee minua.
Tämä oli isäni kivääri. Sain sen häneltä lapsena.
Tänään annan sen sinulle.
Mene rakentamaan ranchiamme.
Armando! Mitä haluatte?
Poju, kivääri tänne. –Ei, näpit irti. Älkää koskeko.
Ei! Älkää koskeko. Ei!
Hän rakasti tätä paikkaa.
Otan osaa. –Siitä on jo kauan.
Voisin jäädä tänne ikuisesti. –Tokkopa sentään.
Kuinka niin?
Täällä ei ole mitään ostettavaa. Ei lainkaan kauppoja.
Ei kalliita vaatteita tai kauniita kenkiä.
Tämä ei ole Dallas. –Luuletko, että tarvitsen sellaista?
Ei ole tärkeää, mitä minä teistä ajattelen.
Pidät minua halpana naisena, joka haluaa vain Raúlin rahat.
Onko se totta?
Ette vastannut kysymykseeni. –Mihin kysymykseen?
Rakastatteko veljeäni? –Vie minut heti kotiin!
Vastatkaa kysymykseen!
Bongot! Congat? –Laukauksia. Kukkulan takaa.
Metsästäjiäkö? –Ei.
Joku voi olla haavoittunut. –Se ei ole meidän huolemme.
Olet pelkuri. Pelkuri.
Sonia!
Ei!
Señor? –Luoja antakoon syntini anteeksi.
Rauhassa. Viemme teidät sairaalaan. –Antaa kuolla. Toinen käsi puuttuu.
Anna leilisi, Armando! –Tuhlata nyt vettä häneen?
Se on takaluukussa. Ottakaa se.
Minä tunnen sinut. Olet Sonia. –Löysin huumeita!
Auta minua nostamaan hänet hevosen selkään.
Hän on tulossa. Onza tulee.
Jumala teitä varjelkoon. Olkoon Hän armollinen.
Hän kuoli. –Hän valitsi kuoleman jo kauan sitten.
Nämä taitavat kuulua teille. Olette rikas nainen.
Ettekö halua niitä?
Nähkää se häälahjana vanhalta ystävältä kuolinvuoteella.
Annoitte vastauksenne. Ette rakasta veljeäni.
Päästä irti. Tuo sattuu. –Kyllä te kipua siedätte.
Tiedän, millainen nainen olette. –Et tiedä minusta mitään.
Tiedän, ettette nai Raúlia mikäli minä voin sen estää.
Ja onkohan Raúl niin viaton? –Valetta!
Typerä ranchero! Veljesi on huumediileri.
Te olette kaiken takana. Luoja minua auttakoon.
Jos on totta, että veljeni on sekaantunut huumekauppaan –
ette koskaan saa kantaa Álvarezin nimeä.
Minä pidän huolen perheestäni, pitäköön piru huolen teistä.
Oletko varma, että Raúl puuhaa huumeiden parissa?
En tiedä, Manuel.
Jokin hänessä on muuttunut, ja sitten vielä Sonian sanat.
Hän voi valehdella. Huorat ovat taipuvaisia siihen.
Se on totta –
mutta señorita López ei ole huora.
Minä tykkään huorista.
Odottakaa tässä. Minä menen puhumaan Raúlille.
Onko se totta, Raul? –Mikä?
Että kauppaat huumeita.
Minulla on bisnestä Meksikossa. Mitä siitä?
Olet häpeäksi perheellemme, Raúl. –Ei, Armando.
Minä pelastan perheemme. –Viet perheemme kadotukseen.
Kuuntele, Armandito.
Hyvä, minä myyn kamaa rajan yli. Mitä se sinua liikuttaa?
Minä myyn sitä heille, amerikkalaisille.
En omalle kansalleni. Jos he haluaisivat suklaata, myisin sitä.
Tämä ei ole se Amerikka, jota isämme piti arvossa.
He ovat pikkulapsia. Ostavat taloja ilman rahaa.
Telkkareita ja autoja ilman rahaa.
He tunkevat kitaansa paskapurilaisia –
ja rasvaa kuin hirviöt.
On vastuutonta antaa lapsille karkkia. –Eivät he lapsia ole.
He ovat aikuisia ja pähkähulluja. Valittavat kuin pikkulapset.
"Saatanan meksikolaiset. Tappavat meidät huumeillaan."
Painukoot vittuun koko sakki. Heidän huumekoukussa olevat lapsensa.
Heidän naisensa, jotka ovat koukussa heroiiniin ja ahmivat pastaa.
Ja Kalifornian tötsypäiset lääkärit. Vittuun kaikki!
Jos he haluavat tunkea nenäänsä koksua, pitää jonkun myydä sitä.
Olisipa se niin yksinkertaista. Mutta meihin on tarttunut ahneus.
Me tapamme vielä toisemme –
ruokkiessamme niitä hulluja, paskaa syöviä hirviölapsia.
Armando, meidän maamme tulee kasvamaan vahvaksi –
Amerikan riippuvuuden ansiosta. Saatanan typerykset.
Miten menee?
Oletko Raúl? –Tiedät oikein hyvin kuka olen.
Ja minä tiedän oikein hyvin kuka sinä olet. Onza.
Onza. –Onza.
Mitä helvettiä sinä täällä teet, Raúl?
Olen katsomassa perhettäni. Tulin tänne –
koska tämä...
On minun maani.
Saamarin mulkero. Veljesi luulee olevansa vitsikäs.
Kuule, Raúl. Minä en usko sinua.
Veit jo minun naiseni, ja taidat havitella lisääkin.
Ei hän sinun naisesi ollut. –Eikö?
Ja minä toistan. Olen täällä...
Koska tämä...
On minun maani.
Armando? –Niin?
Saanko sanoa Armandito? –Sopii minulle.
Tiedätkö mitä veljesi puuhailee? Tiedätkö mihin on sekaantunut?
Se on hyvin vaarallista sinulle, hyvin vaarallista hänelle –
ja hyvin vaarallista perheelle.
Rauhassa nyt.
Kaikki rancherot eivät pidä Canadian Slimeistä.
Minä pidän.
Tulin vain tuomaan tämän. Se taitaa olla teidän.
Kiitos.
Tästä tulee rumaa peliä, Raúl.
Ei se mitään. –Näkemiin.
Sitä minä haluan. –Nähdään varmaan.
Ciao.
Bye, bye.
Onza ei taida haluta toimia pillisi mukaan.
Mene kotiin, Armando.
Meksiko ei ole oikea maa pelkureille.
Minä saan elantoni maasta
En muusta tiedäkään
Mä olen ranchero enkä tiedä mitään
En tiedä mitään
Miksi loistaakaan täysikuu?
En tiedä
Miksi lentääkään lintunen?
En tiedä
Miksi kilpikonna hidas on?
En tiedä
Miksi vihaavat ihmiset toisiaan?
En tiedä
Miksi veljekset riitelevät?
En tiedä
Miksi kasvaa kukka sininen?
En tiedä
Kuinka voisin mitään tietää... –Kuinka? Kuinka?
Siitä mitä pitäisi? –Viva Mexiko!
Olen mies yksinkertainen olen ranchero
Enkä tiedä
On elämäni yksinkertainen ja lehmät ystäviäni
En mieti mitään Olen ranchero
En tiedä
Miksi nainen niin kuuma on? Miksi sänkyni niin kylmä?
Niin monta kysymystä vailla vastausta
Olen ranchero mitään mä tiedä en
Ainoa mikä varmaa on
on rakkaus!
Katsokaa.
Pyhä Maria, valkoinen kissa. –Se on harvinainen.
Anna minä ammun sen. –Ei, sitä ei saa tappaa.
Se on tullut tänne syystä.
Niin, jotta voin ampua sen. –En tiedä miksi –
mutta se liittyy jotenkin minuun.
Voi tätä maata. Niin paljon kauneutta.
Miksi niin paljon kärsimystä? –Esteban sammui kivelle.
Minä nukuin tequilapullon päällä.
Mitä tuo on? –En tiedä.
En pidä tästä. Pysykää tässä.
Ole varovainen.
Armando Álvarez?
Minä olen. –Nimeni on Vicente Blancardo.
Olen isänne vanha ystävä. –Löysitte äitini.
Niin, kauan sitten.
Nämä miehet ovat Yhdysvalloista. DEA:n väkeä.
Kuinka voin auttaa? –Paskapuhe sikseen, Blancardo.
Puhutko amerikkaa? Puhutko sinä amerikkaa?
En, señor. En puhu americanoa. –Voi paska.
Tarvitsemme apuasi, Armando. –Sopii.
Tiedämme, että veljesi on huumediileri.
Tiedämme hänen tulleen tänne vallatakseen Onzan alueet.
En taida voida auttaa teitä, señor... –Parker. Nimeni on Parker.
Mielestäni sinä voit auttaa.
Jätkä on kusi sukassa.
Menee kohta paska housuun.
Kuuntele, paskahousu. Yksi puhelu ja tuolta kukkulan takaa lentää –
10 helikopteria ja sytyttää ranchinne tuleen.
Mieti siis tarkkaan.
Näin on paras, Armando. Selvitä Raúlin aikeet.
Mene nyt.
Jätkä tulee laulamaan. Helvetin pelkuri.
Hyvät naiset ja herrat, kiitos että tulitte tänne.
Huomenna on suuri päivä, joka minulla on ilo jakaa kanssanne.
Siskoni Carmen, joka saapui Guadalajarasta.
Toinen siskoni Margarita, joka tuli Puerto Vallartasta.
Serkkuni Hernán ja vaimonsa Doleta. Hyviä ystäviä.
Ja tietenkin Sheila Atlantasta. Kippis!
"Mexico is the best–i–co."
Huomenna meillä on kaksoisjuhlat.
Juhlimme poikani Raúlin paluuta ranchille ja kotimaahan.
Ja sitä, että hän toi mukanaan kaunottaren –
jonka kanssa hänellä on ilo rakastella. Juokaamme Sonian malja.
Kippis. Sonialle!
Minäkin ehdotan maljaa ja kiitän kaikkia kaukaa tulleita –
mutta varsinkin erästä henkilöä.
Erästä, jota olette usein sanoneet tyhmäksi idiootiksi –
mutta jolla on suuri sydän.
Malja veljelleni.
Sinun onnellesi, Armando.
No, Armando? Etkö aio juoda veljesi onnelle?
Kyllä. Raúlin onnelle.
Suokoon elämä sinulle kaikki nautintonsa –
vaikka ne johtavatkin perheen perikatoon!
Mitä sinä puhut, Armando?
Hiljaa! Minuun koskee sanoa tämä –
mutta en halua sinua veljesi häihin. Häivy täältä!
Kuten haluatte.
Armando! –Anna hänen mennä.
Armando! Jää sinä vieraiden seuraan.
Armando! –Mene takaisin, Sonia.
Palaa omiesi luo. –Älä järjestä hankaluuksia.
Luuletko, että pidän Raúlin puuhista? –Tekin olette osallinen.
Voimme muuttaa hänet, mutta tarvitsen apuasi.
Sinun pitää tietää yksi asia, Armando.
Mitä minun pitää tietää?
Mies jota kutsutaan Onzaksi on setäni.
Ymmärrän.
Hän jatkaa loppuun saakka saadakseen haluamansa.
Te synnyitte ongelmien keskelle, ja raahaatte niitä mukananne.
Pelasta meidät. Pelasta veljesi. Pelasta perheesi.
Pelasta minut.
Joillekin ei pelastusta enää löydy.
Isä. –Kuka tämän takana on, Raúl?
Älä puhu.
Älä kuole, isä.
Armando oli oikeassa. –Apua!
Hän kuoli sinä päivänä jona astuimme taloon.
Oliko se Armando? –Ei tietenkään ollut.
Blancardo? –Homma hoidettu.
Sonia? –Elossa, kuten halusit.
Hyvä. Ja Raúl?
Raúl on elossa. –Minä maksan sinulle suojelusta.
Olet palkkalistoillani. Etkö hoida velvollisuuksiasi?
Älä huoli. Hän tulee luoksesi.
Pitää houkutella hänet jotenkin.
Hänen naisensa. –Hänen naisensa. Sonia.
Sonita. Pieni veljentyttäreni.
Hyvä, kiitos.
Seis, Armando! –Mistä moinen kiire, Esteban?
He ampuivat isääsi häissä. Raúl ja nainen jäivät eloon.
Mutta isäsi, Armando. Hän tekee kuolemaa.
Mennään. Äkkiä!
Tule, Armando. –Kyllä, isä. Olen tässä.
Muistatko äitisi? –Muistan etäisesti.
Hän oli kaunis nainen. –Hän oli todella kaunis.
Meksikon kaunein nainen.
Sinulla on hänen silmänsä.
Niin olet usein sanonut. Pienen kananpojan silmät.
Kananpojan.
Olen ollut sinua kohtaan julma.
Vertasin sinua aina eläimiin. Aaseihin ja sikoihin.
Pilkkasin puhetapaasi.
Aioin antaa sinut sirkukseen.
Anteeksi, Armando. En tiedä.
Ehkä en antanut sitä onnettomuutta anteeksi.
Olen pahoillani.
Toivoin voivani sanoa äidillesi taivaassa –
että sekä maatila että perhe voivat hyvin.
Mitä minä nyt sanon, Armando?
On valehdeltava.
Sanokaa, että Raúl nai kauniin naisen –
joka saa lapsia.
Ja että Álvarezin perhe –
on tunnettu kunniallisena kautta koko Meksikon.
Minä valehtelen.
Sillä häpeän totuutta, Armando.
Minä häpeän sitä.
Isä?
Isä.
Minä tapan sen paskiaisen, joka tämän järjesti.
Ei häntä mies tappanut. Hän kuoli häpeästä.
Sonia. Hän vei yhden hevosista.
Hae Esteban, lähtekää etsimään häntä. Ole kiltti.
Voin etsiä hänet puolestasi –
mutta kun hän on löytynyt, elävänä tai kuolleena, et näe minua enää.
Tämä sujuu kuin tanssi.
Raúl tietää kuka tämän takana on, ja tulee kostamaan.
Siitä syttyy sota. Viattomia tulee kuolemaan.
Sinun pitäisi pysäyttää hänet. –Miksi?
Meksikolaiset siinä vain tappavat meksikolaisia.
Minusta ette ole hauska, señor Kevin... Parker.
Ei ollut tarkoituskaan, mr Blancardo. Ja nimi on Greg.
Luuletteko, että vesi puhdistaa häpeänne?
Jätä minut rauhaan, Armando.
Kiellän teitä uimasta täällä. Tämä on minulle pyhä paikka.
Uimasta? Ei.
En osaa uida.
Kukaan ei ole opettanut minua.
Sonia?
Sonia? Sonia!
En halua elää, Armando. –Aiotko tappaa itsesi?
Olet hölmö.
En voi jatkaa elämääni. Muuta ratkaisua ei ole.
Tiesit, mihin ryhdyit tullessasi tänne Raúlin kanssa.
Niin tiesin.
Hän puhui elämästä ranchilla. Kaiken piti muuttua.
Ja sinä uskoit häntä? –Niin.
En tiedä.
Kiltti Armando. Anna minun olla. Raúl ei tarvitse minua.
En tullut Raúlin tähden.
Vaan sinun.
Armando. Minä en ole hyvä ihminen.
Minä olen huonompi.
Katsokaa heitä, niin raukeita.
Hetkinen. Eikös tämä ollut Raúlin nainen?
Sanoit hänen olevan. –Raúlinhan se.
Miksi makaat likaisen rancheron kanssa?
Älä viitsi, setä. –No, jos kerran olet onnellinen.
Raúlilla ei ehkä ole kullia.
Viime aikoina olen tykännyt kaikista kullivitseistä.
Mitä haluatte? Nämä ovat isäni maita.
Olette yksityisalueella. –Emmekä ole.
Itse sinä tunget veljesi yksityisalueelle.
Eikö ollut hyvä sekin? –Jättäkää meidät rauhaan.
Ei. Ottakaa hänet. Saa nähdä haluaako Raúl hänet.
Antaa heittää, muuten saatte maistaa nyrkkiä.
En minä tullut tappelemaan.
Tapa hänet.
Onkin ihan hyvä että kuolet samalla paikalla kuin äitisi.
Jos olisin saanut raiskata hänet silloin, hän olisi vielä elossa.
Sinä. –Suutele häntä puolestani, Armando.
Raukka!
Varo, revolveri on kuuma. –Pää kiinni!
Ei, ei. Antaa kojoottien hoitaa loput.
Riittää enemmän luoteja velipojalle.
Mennään.
Älä aliarvioi Raúlia. –En. Mutta hän teki virheen.
Hän oli tarpeeksi tyhmä tunkeutuakseen alueelleni.
Nyt hän joutuu luopumaan kaikesta, myös sinusta.
Terve, pyydän anteeksi näkemäänne juuri nyt.
Tämä oli uskomaton kohtaus. Kuvasimme sen 3 päivän aikana –
oikeiden kojoottien, kahden tiikerin ja yhden leijonan kanssa –
mutta juridisista syistä emme voi julkaista otoksia.
Tiesinkö, ettei kojootteja saa valmentaa?
En. Tarkistinko eläintenhoitajien taustat?
En. Söivätkö tiikerit kaiken kokaiinin? Tietenkin.
Oliko hyvä idea pitää kokaiinia ja muita huumeita esillä?
Ei varmaankaan. Päätyikö joku kuvausryhmästä pedon vatsaan?
Takuulla, mutta sellaista elokuva–ala on.
Minä olen kunnon ihminen. Tällä kertaa tuli mokattua.
En kiellä sitä, mutta antakaa toinen tilaisuus.
Tehkää palvelus, älkääkä kertoko kohtauksen huonosta laadusta.
Meidän salaisuutemme. Jooko? Nauttikaa loppuelokuvasta.
Vilpittömästi, Emilio Sanchez, 2. kamera–apulainen
(Ohjaaja pakotti kirjoittamaan tämän.)
Armando?
Olen Yik'in Chan K'awiilin henki. Se joka pimentää taivaan.
Vuorten jaguaarikuningas. Sinä tunnet minut Onzana.
Matkasi on vasta alkanut. Nyt sinun on aika nähdä näky.
Meksiko ei ole oikea paikka pelkureille.
Pelasta veljesi, pelasta perheesi. Pelasta minut.
TOTUUS
Suutele häntä puolestani.
Pyhä henki.
Minä piileskelin vuorilla kun sinä piileskelit itseäsi itsesi sisällä.
Piilopaikalla ei ole merkitystä –
niin kauan kuin piileksijä tekee sen ilman syytä.
TOTUUS
Minua ei lyö kukaan! Ei mies eikä peto.
Minä olen Armando Álvarez! –Toisen kerran.
Minä olen Armando Álvarez! –Vielä kerran.
Minä olen Armando Álvarez! –Hyvä.
Minä olen Armando Álvarez.
Armando.
Hänellä on Sonia. –Tiesin, että tulisit mukaan.
Ei, Raúl. Minä menen yksin. –Armandito.
Älä ole pöhkö.
Olen ollut pöhkö aivan liian kauan.
Kuinka voin auttaa? –Hän on koonnut pienen armeijan.
Tulkoon vain. Olen valmis. Pidä amerikkalaiset erossa tästä.
Eivät he halua sekaantua. Haluavat vain, että tapatte toisenne.
Hyvä. Tapettuani Raúlin, hoitelen paskapääjenkit.
Onko selvä? Nähdään.
Kuka Onza luulee olevansa? Voiko hän tulla tänne kutsumatta?
Voiko hän viedä naiseni? Ei.
Hän ei enää tapa lihaani ja vertani.
Hän allekirjoitti kuolemantuomionsa. Hän on kuollut mies!
Saatanan Onza on kuollut!
Setäsi voi tarjota sinulle kaiken sen minkä Raúl lupasi –
ja vielä paljon enemmän.
Olet niin kaunis. –Kiitos.
Huora!
Kukaan ei tule hakemaan sinua.
Hän tulee, ja tappaa sinut. –Kuka? Raúl?
En puhu Raúlista.
Tarkoitatko sitä likaista paimenta? Oletpa typerä.
Olen sanonut jo tuhat kertaa, että tapoin hänet. Hän on kuollut.
Tuuli kertoo minulle muuta.
Kaikki tämä vain siksi, että isin pikku tyttö saa vähän kamaa.
Minä hyppään!
Sille, jota kutsutaan Onzaksi. Minä olen Armando Álvarez.
Puhun teille, Onza! –Yllättää nähdä sinut elävänä.
Haluan tytön. Päästä hänet, niin lähdemme kahden.
Voin tappaa sinut yhdellä luodilla. –Saat vain yhden tilaisuuden.
Päästä nainen niin jäät henkiin.
Veljentytär?
Odota, Armando.
Raúl?
Onko... Onko tupakkia?
On.
Voi vittu. Et ole koskaan oppinut käärimään kunnolla.
Olen pahoillani.
Hitto, minä teen kuolemaa ja sinä annat tämän surkean sätkän.
Anteeksi. –Veli.
Niin?
Hän rakastaa sinua.
Tajusin sen juuri. Mene hakemaan hänet.
Isä olisi halunnut nähdä sen. Mene hakemaan hänet.
Minä lähden isän luo. –Ei, jää tänne. Minä pyydän.
Meksiko on parempi maa ilman minua.
Hetkeni on koittanut.
Raúl?
Raúl? Raúl.
Minä olen Armando Álvarez. Tulin riistämään henkenne.
Kuinka uskallat tulla tänne kutsumatta?
Kutsuitte itse viedessänne naiseni.
Haluatko hänet? Tässä on.
Ja nyt te kuolette molemmat.
Armando!
Saamari sentään.
Olen aina luullut, että kun hetkeni koittaa –
paikalla olisi paljon väkeä ja TV–toimittajia –
poliisi, armeija, presidentti. Kaikki.
Mutta niin ei käy. Sitä en saa nähdä.
Voihan paska.
Armando Álvarez. Olet pidätetty murhasta ja huumekaupasta.
Sinut luovutetaan Yhdysvaltoihin, missä joudut oikeuden eteen.
Ei, señor Blancardo. Oikeudenkäyntiä ei tule.
Äitini puolesta. –Huoranpentu!
Jestas. Näitkö? Rasvainen limaniska ampui hänet.
Jumankeikka. Meksikolainen pattitilanne.
Taidan ampua paskiaisen.
Minä puhu englanti hyvä, mr DEA.
Tuurisi loppui, limaniska.
Kaikki amerikkalaiset eivät ole pahoja, Armando.
Kaikki meksikolaiset eivät ole huumeen salakuljettajia.
Oletko valmis, Sonia? –Olen. Mennään kotiin.
Näkemiin. –Näkemiin.
Haluatko kävellä?
Heippa, ottakaa iisisti.
LOPPU
Vuodenajat vaihtelee Toinen tulee, toinen väistyä saa
On uusi vuodenaika täällä Vuodenaika hyvin paha
On tehty siivet lentämään Ja taivas on hyvä koti
Saa sydämesi laulaa niin kauan kuin se rakastaa
On elämäni yhtä taistelua
Elän pelkässä kuplassa
Ovat unelmani hämärtyneet
Tätä maailmaa en tunne lain
Onko minuuteni loppu nyt? Helvettiin olen matkalla
Niin ei koskaan käydä saa
Minä olen Armando Álvarez
Olen saanut rakkauden
kestettyäni kaiken sen
Sen puolesta taistelen puolesta aina rakkauden
Pelastan perheeni tyrannialta ja ahneudelta
Valloitan tämän maan
Aina valmis taistelemaan
Aina puolustamaan
Rakkautta...
Terve, olen Dan Haggerty. Luonto on muuten ihme juttu.
On puita. On vettä. Lisää puita.
Mutta ei ole mitään parempaa kuin Haggerty Smoke.
Se antaa minulle juuri sen mitä kaipaan. Kunnon potkua.
Löydät näitä kauppasi pakasteosastolta, joten hae omasi.
Niissä ei ole tupakkaa. Turha huolehtia laillisuudesta.
Kun tulet seuraavan kerran luontoon, vedetään tötsyt yhdessä.
Olen Dan Haggerty.
Rokkia, beibi.
Ota eukko mukaan.